Helt säkert och lite förvånande, är jag tillbaka i jakens rike.
Jag är i Bhutan för att få ett sista smakprov av Himalaya.
Bhutan är ett litet gruskorn i kläm mellan Kinas och Indiens berg.
I bergen och skogarna finns få vägar-
-så jag går till Chomolhari som gränsar mot Tibet.
Min guide Dorji bär nationaldräkt, som män förväntas göra här.
Jag föredrar den internationella, lite rufsiga stilen.
Här finns gott om plats. Bhutan är stort som Schweiz-
-med en befolkning på ca en miljon.
Miljöpolitiken är bland de strängaste i världen.
1/4 av landet är nationalpark, men inte ens ved får tas utan lov.
Det är ett land som månar om sitt oberoende och styrs av en kung-
-vars ambition är bruttonational- lycka före bruttonationalprodukt.
Buddhismens påverkan syns överallt, som detta högt belägna eremitage.
Heliga platser tycks finnas överallt. Vad var det där för nåt?
Enligt legenden grundades det av ett helgon, guru Rinpoche-
-som red hit på en tiger och förvandlades till nåt så otäckt-
-att de onda andarna flydde till förmån för buddhismen.
-Fantastiskt! -Vackert, va?
Bhutan går medvetet in för att hålla nere antalet turister.
Besökare måste betala minst 200 dollar om dagen-
-även om man bor i tält.
Nästa morgon händer ingenting innan portioner med ris-
-och chili, Bhutanmatens magiska ingrediens, slukas till frukost.
Efter några dagars vandrande-
-är vi uppe i bergen där en varelse är förhärskande.
De är beroende av jaken ur alla aspekter.
Och hela jaken används, förstås, inklusive dess spillning.
-För att elda med? Äter man den? -Nej.
Nu ser man de höga topparna igen. Det är verkligen enastående.
Glaciären... Är det ett av Bhutans högsta berg?
Nej, det är det fjärde eller femte högsta.
Det förvånar mig att folk bor här. Huset ligger på 4 000 meters höjd.
Högre upp än Eigers topp.
I natt bor vi i Chomolhari-lägret.
Vi har nått resans högsta punkt, där stigen leder in i Tibet.
Ett vackert ställe. Det ligger rätt inbäddat.
Det är ett av de bästa lägren.
-Är det ett permanent läger? -Ja.
Hej.
Hur många dagar är det kvar? För nu har vi börjat gå neråt.
-Hur långt är det kvar till Paro? -Tre dagar.
Vi kommer att komma dit lagom till festivalen.
-Är det nerförsbacke härifrån? -Ja.
Nerförsbacke hela vägen.
Här är inte så tokigt. Det är fint här uppe med alla bergen omkring.
När vi packar nästa morgon ger synen av bergen bakom oss-
-mig en känsla av släktskap med dem som i sekler har hållit vägen fri.
Det är nåt i blodet. Bergsmännen sliter ihärdigt med mat-
-kläder, djur och Gud vet vad. Men för mig är resan enkelriktad.
Det känns sorgligt. Bakom molnen anas det sista jag ser av Himalaya.
Chomolhari, som är lite mer än 7 000 meter högt.
Jag kommer att sakna bergen.
De enda berg som räknas. Allt under 6 000 meter är futtigt.
Farväl, ni höga Himalaya-toppar. Farväl, Chomolhari.
Det här är ett härligt ögonblick, delvis för att vi snart är framme-
-men också för att här finns en flod och...
...ett fotbad!
Det är iskallt glaciärvatten.
Det ser lite lerigt ut, men det är förmodligen rent.
Det är en sån befrielse.
Det är fördelen med att vandra längs floden.
Hade det varit varmt, så hade jag hoppat i.
Det här är ljuvligt.
Vi gick 15-20 kilometer i går och kanske 18 kilometer i dag.
Det är hårt för fötterna. De är bara vana vid att gå i trappan.
Fotvandring gör oss jämlika.
Floden är allas bad och hästarna är våra ovärderliga kompanjoner.
Gryning vid Parofloden. Hästarna görs redo för våra väskor.
Torkat jakkött till frukost, ingen kö till badrummet-
-och tid till samtal om vad som ligger framför oss.
Visst skulle vi gå på festivalen? Vad är det för festival?
Den är mycket viktig för folket. Den har stor religiös betydelse-
-och ger dem skäl att ta på fina kläder och ha roligt.
Det är en festhögtid, men den har även stor religiös betydelse.
Bhutans buddhister skiljer sig från dem i Tibet.
Deras andlige ledare är Je Khenpo. Dalai Lama har ingen makt här.
Han har aldrig varit här. Dorji skryter-
-om Bhutans segrar över Tibet, vars arméer försökte ta hans land-
-via samma leder som vi vandrar på i dag.
Lycka på färden...
Efter ännu en dags marscherande når vi utkanten av Paro.
Här har vi målet. Jag är verkligen trött.
Jag jättetrött, åtminstone i benen. Hjärnan...
...stängdes av för längesen.
Det är fint att se en by. Den är rätt vacker.
Där borta vid slutet av vägen ligger Paro.
Slottet, eller dzongen, höjer sig över dalen.
Där börjar festivalen i morgon.
Är det viktigt att gå på tsechu-festivalen?
Det är inte viktigt, direkt, men den har stor religiös mening.
-Så den har viss betydelse. -Och det är alltid bättre att gå.
Tsechu betyder "tionde". Den månad då Rinpoche uträttade sina dåd.
På marknaden finns ju möjligheter för alla att träffas.
Vägen mot slottet kantas av munkar som säljer välsignelser-
-och herrelösa hundar. Buddhismen värnar om allt liv-
-så de är konstant till besvär. Hundarna, alltså, inte munkarna.
Hur många människor väntas komma första dagen?
-Kanske ungefär 2 000. -Jaså? Jaha.
-Är det mest bhutaneser? -Ja, mest folk från trakten.
När öppningsdansen börjar försöker alla ställa sig bäst till.
Här finns inga stolar att boka, förutom för munkar med familjer.
Vad är det de visar genom dansen?
De använder mycket gester som symboliserar olika saker.
Men de renar i första hand området.
Dorji berättar att klädedräkterna en gång dolde vapen för lönnmord.
Det var ett helgon som var klädd på det viset.
Kungen i Tibet var anti-buddhistisk så helgonet gömde båge och pil-
-i ärmarna och sköt honom.
Däri ligger symboliken med de långa ärmarna.
I ett land med få teatrar och bio och som bara har haft tv i fem år-
-är festivalen utöver sin religiösa mening fängslande underhållning.
Monarki och religion, Bhutans två stöttepelare-
-förenas i drottningmoderns kapell dit jag bjöds in för kvällsbön.
Musik spelar och ljus tänds för att driva bort onda andar.
Jag har tid att studera den praktfulla inredningen-
-och begrunda min egen flyktighet och människolivets skörhet.
Nästa morgon är mindre begrundande, då festivalens andra dag tar vid.
Höjdpunkten är dansen om Dödens straffdom.
Dödsguden lyssnar på de dödliga, värderar deras handlingar-
-och dömer dem därefter.
Dansen är ett prov i uthållighet både för publik och deltagare.
Utanför arenan finns som tur är mer välbekanta saker.
Parkeringsplatser, småbiografer som visar de populäraste filmerna-
-och rentav bhutanesisk bingo.
Huvudattraktionen är bågskytte, som jag ser på med kungens kusin.
-Det där var nära. -Hur kan du se det?
Man lär sig se.
Man ser det på hur människorna rör sig.
Bågskytte är Bhutans nationalsport.
Spelarna uppmuntras att göra allt för att irritera motspelarna.
Lugn, grabben. Ta det bara lugnt.
Sporten utövas på högsta nivå. Dessa skyttar, från Bhutans elit-
-är bankirer och regeringsmän som inte räds att släppa loss.
På festivalens sista dag samlas man vid dzongen före gryningen-
-för festivalens viktigaste ögonblick.
Då visas en av Himalaya-buddhismens klenoder.
En gobeläng som är lika hög som ett femvåningshus.
För att skydda den från solen, avtäcks thongdrol före gryningen.
I skenet av oljelampor anas ett myller av munkar och pilgrimer.
För det hängivna folket är det en viktig händelse-
-som leds av abboten och munkarna i full rustning.
Thongdrol betyder "befrielse genom syn"-
-och att vara i dess närhet har ett enormt värde.
Folk tränger sig fram för att bli välsignade.
Bara i Bhutan kan man undgå att skrämmas av en sån trängsel.
Men här trängs inte galna segrare eller ilskna förlorare-
-utan buddhister som förenas i sin jakt på ett bättre liv.
Antingen i det här livet eller i nästa.
Thimphu är Bhutans huvudstad. Trafikpolisen gör tai-chi-
-kvinnorna bär nationaldräkt, munkarna är ute och shoppar.
Den är rätt olik andra huvudstäder.
Men bakom storstadens fasad kan västlänningar känna sig hemma.
I biljardhallen kan man få en öl och snacka skit vid baren.
Benji Dorji, överdomare och både hälso- och utbildningsminister-
-presenteras för mig av hans kusin Khendum, som var vid bågskyttet.
Det här är ett rätt trevligt sätt att leva...
Jag hade inte tänkt mig att sitta och dricka så här i Bhutan.
Det är tolerant och avslappnat.
-Går det ihop med buddhismen? -Självklart.
Tolerans och lycka.
Alla känner alla.
-Det är ju intressant. -Alla gör det de finner glädje i.
-Jaså? -Ja, sin egen grej.
Vi är inte särskilt fördömande eller konservativa.
Är du en aktiv buddhist som går till tempel och så?
-Ja, det gör jag verkligen. -Så du utövar...?
Det är mer en livsstil än en religion för oss.
Det är inget man tänker på. Det kommer av sig själv.
-Tänker du aldrig på det? -Jo, då och då tänker jag på det.
-Vi västlänningar plågas av skuld. -Nåt sånt har inte vi.
Jag är multiavvikande. Jag tänker bara på Gud när jag är i knipa.
-Då tänker du på honom rätt ofta. -Alla är inte som han.
Alla är inte såna. Vi tar det lugnt, helt enkelt.
Tror du på reinkarnation? Att ni föds som nåt annat senare?
Jag, personligen? Jag är inte säker.
Jag har problem med reinkarnationen.
Jag tror att vissa människor absolut återföds-
-och har haft andra liv tidigare och är andliga och heliga.
Alla är nog inte ämnade för storhet och reinkarnation-
-eller att vi har levt tidigare, och i så fall vet om det.
-Jag trodde att det var grunden... -Jo, självklart.
Men jag personligen får inte ihop min tro-
-och mitt utövande av buddhism med den aspekten av det hela.
Det är en ovanlig tanke.
Men jag vet vad jag skulle vilja återfödas som.
En svart, två meter lång basket- bollsspelare som tjänar massor.
Då får du anstränga dig mer. Nu har du lite...
Han blir en kackerlacka i sitt nästa liv.
Han kanske blir en två och en halv meter lång basketkackerlacka.
Benji har alltid värnat om miljön. Han visar mig en avlägsen dal-
-och sitt favoritprojekt.
Vägen går österut från Thimphu mot Popshika och Svarta Bergen.
Där bortom ligger mitt slutliga mål: Bangladesh.
-Det är en rätt bra väg. -Javisst.
För 30 år sen fanns ingen väg här.
Om man skulle färdas här då-
-fick man använda packponnyer och ta sig fram till häst.
Det kunde ta flera dagar på den gamla stigen-
-att ta sig dit man ville komma.
Är det här huvudleden genom centrala Bhutan?
Ja, det är huvudleden som går i öst-västlig riktning.
Bhutan präglas mentalt och fysiskt av Himalaya.
Bergskedjor delar landet i en rad branta dalar-
-som ofta var och en har sitt eget klimat.
På andra sidan detta pass lämnar vi snön bakom oss.
Popshika-dalen är vinterviste för en av världens sällsyntaste fåglar.
Svarthalsad trana, den elegantaste av Himalayas fåglar.
De kommer norrifrån, för att komma till träskmarkerna i dalen.
Benji kämpar för att boplatsen inte ska dräneras av bönderna.
Husen ser rätt stora ut. Är bönderna välbärgade här?
Nej, inte nödvändigtvis. Husen byggs gemensamt.
Man samlas och bygger hus åt varandra.
Om jag ska bygga ett hus kommer grannarna och hjälper till.
Så man gör gemensam sak av byggandet och delar kostnaden.
Bondgårdar i Bhutan liknar mindre herrgårdar-
-och måste enligt lagen byggas efter ett särskilt mönster.
-Mest av trä och vad mer? -"Acra". Lera.
Grunden är helt i lera.
Man bygger inte som i väst. Man lägger stenar och packar lera.
Det blir tjocka väggar av lera och ovanpå har man trä och "acra".
Det här är en typisk bhutanesisk trappa.
Den är väldigt brant. Det är en konst att kunna gå i den.
Trappan är inte mer än en stock med några skåror.
-Jag försöker ta mig upp... -Det här är ett typiskt bondhus.
Väldigt grovt huggen...
I huset bor en familj på fem personer.
Dawa Zangma, yngst av tre systrar, ska snart börja på internatskola.
Hon bidrar till familjeinkomsten genom att väva.
Hon gör en kira, en lång kjol med invecklade färger, på en vecka.
-Inga bestick. -Nej, inga bestick.
Vi brukar ta riset och rulla det till en boll...
...som vi sen tvättar händerna med-
-eller kläderna. Det tar bort allt damm.
Så ni tvättar er med riset och äter sen upp det?
-Nej, vi äter det inte. -Då blir det gott och mättande.
Det är en konst att gå i dessa trappor.
Man får luta sig bakåt och hålla kroppen upprätt.
Jag ska visa hur det går till. Sätt fötterna lite...
Så där, ja.
Här dricker man uppenbarligen inte alkohol.
Man kan inte dricka mycket om man gör såna trappor.
Vädret är perfekt nästa morgon och vi kan tydligt se tranorna.
Trots buddhismens djurkärlek bemöttes Benjis skyddstanke kyligt.
Regeringen vägrade sluta dränera myren för ett 20-tal fåglars skull.
Benji räknade ihop 80 fåglar och då ändrade de sig.
Man anordnade ett reservat och nu kommer 300 hit varje år.
Det är 19 stycken där borta och jag kan se tre stycken ungar.
-Hur ser du att de är ungar? -De är mindre och gråa.
Lite gråaktiga i färgen.
De är stiliga. Man ser tydligt deras svarta huvud och hals.
Varför är de så viktiga, Benji, de här särskilda fåglarna?
De här fåglarna är liksom...
När de anländer i slutet av oktober-
-eller i början av november...
-Varifrån kommer de? -Från Tibet.
De kretsar över klostret-
-och folk tror att det bringar tur, att de samverkar med klostret.
De har alltså fått nåt slags religiös symbolik häromkring.
-Betraktar folk dem som heliga? -Ja.
De måste gilla balansen här bättre än i Indien till exempel.
Enligt buddhistisk filosofi har allt liv samröre med varann.
Cynikern i mig säger: "Men bönderna vill ju bara odla marken."
Men cynism fungerar inte i Bhutan. Den passar inte in här.
Så länge som bruttonationallycka är viktigare än BNP-
-ser framtiden ljus ut.
Mellan Bhutan och mitt slutmål finns bara en liten bit av Indien.
Bangladesh är en vidsträckt slätt, formad av Himalayas floder.
Jag följer dem från Syhlet i norr, genom Dhaka-
-och ut till Bengaliska bukten.
Från kungadöme till republik, från gammalt land till nytt.
Från 1 miljon människor till 135 miljoner.
God middag, sir. Där är mitt bangladeshiska pass...
Jag menar visum, och mitt brittiska pass.
Bangladesh blev självständigt-
-från Pakistan 1971 mitt i krig, massakrer och svält-
-som få i väst ens visste om. George Harrison var ett undantag.
Från luften ser man grundorsaken till många av landets problem.
Nu är det torrperiod och ändå ligger mycket land under vatten.
Stora floder och skyfallsmonsuner gör landet både bördigt och skört.
Inte långt från gränsen skördar man floden.
En födkrok för dem som genomsöker vattnen-
-inte efter metall eller mineraler, utan stenar.
Såna här bumlingar är Himalayas gåvor till Bangladesh.
De sköljs ner från bergen hit till slättens vatten.
För ett land som helt saknar stenbrott-
-är de värdefulla. Det finns pengar i stenarna.
Men arbetet är inte välbetalt.
En dags arbete ger ungefär motsvarande 70 pence.
Trots det sliter tusentals arbetare i den här floden dag in och dag ut-
-för att tjäna byggboomen utan att ta del av förtjänsten.
Men pengar har flödat in i Syhlet, från dem som kallas "londonis"-
-företagare som har blivit rika på att driva restauranger i London.
Från Brick Lane i London till marmor och sten i Syhlet.
-Är det här ditt nyaste hus? -Ja.
Abdul Rahman sålde kyckling i Birmingham-
-och hit gick pengarna.
Femton toppmoderna lägenheter åt hans familj.
Om familjen vill sälja är det inte ont om köpare.
Syhlet har fått så mycket pengar att marken här-
-har blivit dyrare än i London eller New York.
Jag har för avsikt att berätta för dig-
-att jag började med två kycklingar.
Det är affärer. Ganska snart sålde jag stora mängder.
300 kycklingar.
Det slutade med att jag hade sålt 12 000 kycklingar.
Han banade väg för mycket pengar-
-med Storbritanniens allra första halal-slaktarlicens.
Jag fick den första licensen för halal-slakt.
Jag fick förklara vad halal var-
-och varför halal innebär bättre kvalitet på köttet.
Det engelska sättet... Har du dödat några kycklingar på engelskt sätt?
Jag vet hur de slaktas. Jag har inte dödat kycklingar på sistone.
Det engelska sättet är att klämma och dra.
Vi tycker att det är ett grymt sätt att slakta på.
Inte bara jag, utan det är det muslimska synsättet.
Vi tycker att det är en mycket stor grymhet, eftersom...
Med en mycket vass kniv, mycket vass...
Det är deras religion. Man kan inte karva så här. Nej.
Med en vass kniv skär man av halsen och tömmer ut blodet.
Det blir ett fint snitt och sen är det över.
Det är det som är halal.
Det finns 135 miljoner bangladeshier.
Byggbranschen och den här herrgårdsmanin är inte ensamma-
-om att tjäna på billig arbetskraft.
Här är både konstruktion och destruktion stora verksamheter.
Det här måste vara ett av världens märkligaste skrotupplag.
Hit till Chittagong kommer stora fartyg för att dö-
-och de förstörs inte av maskiner utan av tusentals människor-
-som plockar sönder dem som en armé av myror.
"Ocean Breeze" sjösattes av drottningen för 50 år sen.
Men inom fem månader förvandlas hon till en hög skrot.
I ett skoningslöst läge med billig arbetskraft får de privata varven-
-känna på pressen. Många läggs ner.
De har konkurrerats ut av statligt styrda kinesiska skrotvarv.
De flesta bangladeshier är fattiga och lever av jorden.
Naila Chowdhury hjälper dem. Hon jobbar för "Grameen Phone".
-Planterar de nu? Ris? -Ja, precis.
Det blir klart om tre månader, innan regnen kommer.
"Grameen" betyder by. Byarna byggs på handgjorda vallar-
-för att de inte ska översvämmas under regnen.
Här står din välkomstkommitté, Naila.
Organisationen erbjuder microlån till byborna-
-så att de kan hjälpa sig själva.
Kvinnan vi ska träffa köpte en mobiltelefon-
-som hon laddar med solenergi.
I dessa tio byar är hon den enda som har en telefon.
-Varför valde du henne? -Hon ansökte hos oss om lånet.
Det gick bra för henne och folk kom till henne.
Hon är en betydelsefull kvinna. - Hej, Sultana. Angenämt.
Planen har stor betydelse. Sultanas dotter kan gå på universitet.
Du säger att det har stor vikt att lånen har getts till kvinnor.
-Varför då? -Lånet är för kvinnor.
Kvinnor stannar i allmänhet kvar i sina byar-
-och avkastningen är tryggare.
Man stärker hela nationen om man stöder kvinnorna.
Hon ser till att hennes barn får studera och komma framåt.
Mycket av pengarna kommer ju från folk vars familjer-
-jobbar utomlands.
Har det även förändrat nåt för folk inom byn?
Det innebär mycket för bönderna som kan ringa till andra byar-
-och få reda på priset på säd, gödning och maskineri.
Det är svårare att lura dem nu.
De får veta priset och kan förhandla om ett bättre pris.
Det har inneburit en fördel för byborna.
Kan du se hur den här byn har förändrats?
För tre år sen fanns inga pumpar.
Nu sker en tillväxt. Det är stor skillnad.
Att skapa välstånd är inte lätt, men lånen-
-till små investeringar har gett sån framgång-
-att idén har spritt sig. Men är det för lite för sent?
Bangladeshier flyttar in till stan i såna mängder-
-att huvudstaden Dhaka håller på att bli överbefolkad.
För 30 år sen bodde här 1 miljon.
I dag bor här 15 miljoner människor och befolkningen ökar ständigt.
Ofta är riksha enda sättet att ta sig fram.
Men vi befinner oss i rikshans huvudstad i världen.
Det finns 600 000 stycken att välja bland.
Vattenvägarna är inte lugnare.
Det här är Sadarghat, huvudstadens flodcentrum-
-och här får man också se sig för.
Det här fattar jag inte. Vattnet är smutsigt, men tvätten är fläckfri.
Härifrån far båtarna söderut. Med lite tur far jag med en av dem.
Lite större än den här, hoppas jag.
Jag ska åka med en hjulångare-
-men här finns ett dussintal färjor i den kompakta trängseln av folk.
Jag får fråga mig fram innan jag hittar rätt båt.
"Ostrich" är en aktningsvärd skuta som byggdes 1929.
Hon tar 700 tredjeklasspassagerare och 24 i första klass.
Jag har valt bekvämlighet.
Sadarghat är härligt maniskt. Här råder en nästan ständig hysteri.
Som ett speedat Venedig.
Prick klockan sex lägger vi ut. Andra färjor slåss om kajplatsen.
Det är inte lugnare ute på floden, där vatten-
-från Ganges och Brahmaputra skvalpar runt omkring oss.
Färjorna saknar radar och kollision undviks med hjälp av sökarljus.
Ibland undviks de inte alls.
Nästa morgon passerar systerfartyget, på väg mot Dhaka.
Båda ingår i "Rocket Service" som har trafikerat floden sen 1956.
Bangladesh har 250 floder.
8 000 kilometer navigeringsbara vattenvägar-
-och här i deltat är det den enda framkomliga vägen.
Ställen som Barisal, Jhalakharti, Charkali och Moralgunj-
-är beroende av båtarna som tjänar som både bussar och lastbilar.
Jag njuter av utsikten och lär känna andra passagerare.
En av dem är Mahjabeen Khan.
Hon är känd som Moni och sjunger gamla kända bengaliska sånger.
Bravo! Vilken fin sång!
-Varifrån kommer den? -Rabindranath Tagore har gjort den.
Vår bengaliska nobelprisvinnare.
-Just det. -Har du hört talas om honom?
Den ende litteraturprisvinnaren från Asien, inte sant?
Är han fortfarande ett stort namn inom litteraturen i Bangladesh?
Alla som talar bengali säger att han är vår största poet.
Som bengalis motsvarighet till Shakespeare.
Kan du sjunga ännu en? Berätta gärna vad den handlar om.
Den handlar om folket och gäller för alla folk i världen.
Den passar in på mitt land, eller på Indien eller alla länder-
-där folk lever ett enkelt liv-
-och får sina drömmar grusade utan att de tappar hoppet-
-utan ber till den allsmäktige att han ska vara med dem.
Det är Tagore, världsrösten, som gör sångerna så populära.
Floden väntar, liksom jag.
Nu är svårt att tro att man under monsunen kallar-
-detta vatten för "Cyklonprånget", då stormen river upp det.
24 timmar efter avfärd, anländer vi till Monghla.
Längre söderut än så går inte "Ostrich".
Äntligen är ögonblicket här. Efter sex månader i bergen-
-får jag känna den främmande lukten av öppet hav.
På väg mot Bengaliska bukten ovanpå en massa lera från Himalaya-
-gör jag sista kopplingen mellan havet och bergen-
-och bergspassen och floderna.
Och människorna längs vägen kommer med ens väldigt nära.
Översättning: Jannike Molander www.broadcasttext.com